Tics poètics: “A casa meva m’han dit que soc boig”, de Josep Planaspachs
![](https://cdn.omnium.cat/wp-content/uploads/2021/09/15151818/2021-10-04_Planaspachs_TW.jpg)
A casa meva m’han dit que soc boig
A casa meva m’han dit que soc boig
i que tinc molts pardals dintre del cap,
que amb el diable he fet un tèrbol tracte,
i que la màgica i única clau
per tocar el dos d’aquest món del malson
la té un docte i molt savi psiquiatre.
He corregut cap a cal psiquiatre
sentint-me nu com pot sentir-se un boig.
(Tinc ganes de llevar-me aquest malson
que duc celat com un talp dins del cap.)
Potser sí que el frenòpata té clau
i ambdós, bojals, arranjarem bon tracte.
I aquí em teniu, assegut, fent el tracte
amb el savi i molt docte psiquiatre
que vol obrir-me; però no tinc clau
i li dic clar que potser soc un boig.
I ell em fa crits que m’arriben al cap
com els bramuls estèrils d’un malson.
Em pregunta si dormo i tinc malson,
si del treball vull defugir tot tracte,
les idees que surten d’aquest cap
esporuguit —és molt bon psiquiatre—,
i també si comprenc que soc un boig
i ell sols clauer on es guarda la clau.
Josep Planaspachs és el pseudònim de Josep Plana Aspachs, que va néixer a Berga el 10 d’agost de 1953. És un poeta i traductor que viu a Barcelona. Ha estat guardonat amb el premi d’Òmnium Cultural Granollers el 1992 per “Els ulls clucs”, el 1997 per “Manila 51”, i el 2001 per “Mandra” (Poemes de Roc Espit)